Formarea+statelor+medievale+românești+2

= Țaratul vlaho-bulgar =

Când slavii au împânzit Peninsula Balcanică, după secolul al VI-lea, au asimiliat ce a mai ramas din urmele tracice, care fuseseră expuse romanizării. De fapt, ce au găsit slavii in actuala Bulgarie? Între Dunăre si Balcani, o populație de sorginte dacică, ce vorbea ori vechea limba a dacilor, dacă romanizarea nu apucase să se producă, ori o protoromană. Cu alte cuvinte, bulgara este o limbă slavă cu substrat traco-dacic sau chiar străvechi românesc. Cu populația s-a întamplat la fel: slavii nu au exterminat populația locală.

Dar ce s-a întâmplat mai departe? Când s-a pierdut legatura dintre nordul si sudul Dunării? Probabil că niciodată. Chiar dacă dacii dispar din istorie, apar vlahii, urmașii acestora, al căror nume poate să fi însemnat chiar "lupii". Ei sunt cei care, in numeroase rânduri, vor scrie istoria Balcanilor.Şi nu este vorba doar de comunităţile compacte de vlasi vlahi (aromâni, meglenoromâni sau istroromâni), ci de mase mari ce împânzeau Peninsula Balcanică şi o parte a Europei Centrale, despre care nimeni nu vorbeşte. Ei sunt urmaşii dacilor, ai dacilor liberi, ai dacilor din provinciile nord si sud-dunşrene, ai dacilor plecaţi spre apus, dar şi spre răsărit, când urgia romană s-a abătut asupra ţării lor. Ei sunt oierii ce au împânzit Europa cu turmele lor, care au dat atâtea nume româneşti munţilor şi cătunelor prin care şi-au găsit adăpost. Aceşti vlahi, firi aprige si neînfricate, au scris pagini din istoria Bulgariei. În iarna anilor 1185-1186, birurile Imperiului Bizantin deveniseră atât de grele, încât vlahii, împreună cu bulgarii, s-au răsculat. A luat nastere Imperiul romano-bulgar sau Ţaratul vlaho-bulgar, cunoscut în istoriografia modernă sub numele de Al doilea Ţarat Bulgar. Întemeietorii acestui ţarat au fost trei fraţi de origine vlahă, din dinastia Asăneştilor: Petru, Asan si Ioniţă Caloian. Toate sursele medievale susţin că cei trei fraţi erau de neam vlah. Cu toate acestea, istoricii bulgari nu acceptă originea lor vlahă şi susţin că erau bulgari, afirmând că prin "vlahi", sursele medievale inţelegeau "bulgari". Ei însisi s-au autointitulat "împarati ai vlahilor si bulgarilor". Capitala ţaratului a fost la Veliko Târnovo, splendid oraş medieval, ce şi astăzi păstrează parfumul vremurilor trecute.

O creştere a dărilor impusă de Isaac II Anghelos, care îşi pregătea nunta cu fiica regelui Ungariei Bela al II+lea, a declanşat în 1185 o răscoală a românilor sud-dunăreni, în alianţă cu bulgarii. Rolul precumpănitor al protoromânilor (vlahi) în răscoală este relevat de izvoarele bizantine care relatează detaliat evenimentele. Conducătorii răscoalei au fost fraţii Petru şi Asan. După ce împăratul le-a respins cererile făcute în numele comunităţilor româneşti, cei doi au organizat răscoala, iar Petru s-a încoronat. După campanii militare conduse de generali înclinaţi spre trădare, împăratul a condus personal o campanie în 1186. Petru şi Asan s-au refugiat în nordul Dunării, unde au cerut ajutorul cumanilor. La întoarcere, au recuperat teritoriile ocupate de bizantini. În 1187 s-a consumat o nouă bătălie, soldată cu victoria bizantină. Luptele au continuat şi în anii următori, dar împăratul nu a obţinut victorii decisive. Românii s-au întărit în regiunea muntoasă în cetăţi şi fortificaţii puternice. Detronarea lui Isaac II Anghelos a uşurat efortul românilor, întrucât trupele bizantine au fost chemate în capitală pentru a întări autoritatea noului împărat, Alexios III.



Întemeietorii Ţaratul Vlaho-Bulgar, Asan şi Petru, au fost asasinaţi de boierii lor, în 1196 şi 1197. Ioniţă Caloian s-a urcat pe tron şi a consolidat ţaratul vlaho-bulgar. A extins graniţele de la Carpaţii meridionali până la râul Mariţa şi la Rodopi, de la Marea Neagră până dincolo de Vardar, la limita Albaniei. A obţinut de la papă recunoaşterea sa ca rege al bulgarilor şi al românilor (titlul de împărat nu i-a fost recunoscut). În timpul lui Ioniţă Caloian (1197-1207) s-a petrecut un eveniment important pentru istoria europeană: cea de-a patra cruciadă, care a sfârşit în 1204 prin cucerirea Constantinopolului de către cruciaţi şi înfiinţarea „Imperiului Latin”. Între noua structură politică şi ţaratul vlaho-bulgar au fost o serie de conflicte militare. Beneficiind de concursul cumanilor, vlaho-bulgarii au obţinut victorii importante, între care cea din 1205 la Adrianopol. Ioniţă a fost ucis în 1207 de un cuman în timpul asedierii Salonicului. Acesta ocupă un loc important în panteonul istoriei românilor, nu numai datorită succeselor sale militare şi politice, cât mai ales datorită afirmării originii romane a poporului român în corespondenţa purtată cu Papa Inocenţiu al III-lea pentru recunoaşterea sa ca împărat.

Borilă(Boris) îl urmeaza pe tronul Ţaratul Vlaho-Bulgar pe Ioniţă Caloian. Acesta a fost un uzupator care l-a îndepărtat de tron pe moştenitorul legitim, Ioan, viitorul ţar Ioan Asan al II-lea. Borilă s-a confruntat cu tendinţele trădătoare ale boierilor şi cu erezia bogomilă, numită după numele primului predicator, preotul Bogomil. Borilă a organizat represalii împotriva bogomililor şi a putut să înfrângă o conjuraţie a boierilor la Vidin cu ajutorul unei armate ungară, compusă din secui, români şi pecenegi şi condusă de comitele Ioachim. În timpul domniei lui Borilă, rolul românilor în statul Asăneştilor a început să scadă.

În 1218 Ioan, prinţul moştenitor legitim, cu ajutorul boierilor l-a prins şi l-a orbit pe Borilă, fiind înscăunat ţar sub numele de Ioan Asan al II-lea. În timpul lui Ioan Asan II (1218-1241), ţaratul româno-bulgar a cunoscut maxima întindere teritorială, reuşind în 1230 să îşi întindă stăpânirea de la Marea Neagră la Marea Adriatică, şi din viitoarea Moldovă la Adrianopol şi Ohrida. În primul deceniu de domnie, Ioan Asan II a întreţinut bune cu regatul Ungaria, cu care s-a aliat. 

În 1229-1230, Ioan Asan al II-lea încearcă să-şi întărească poziţia faţă de cruciaţii din Constantinopolul cucerit de ei, căsătorindu-şi fiica, Elena, cu împăratul Baudouin II de Courtenay. Acest proiect provoacă atacul despotului bizantin de Epir şi Salonic: Teodor I Anghelos (Duca Comnenul). Ioan Asan al II-lea îl înfrânge pe Comnen la Clocotniţa în ziua de 9 martie 1230. Teodor Comnenul este făcut prizonier şi orbit, dar Baudouin II de Courtenay refuză oferta lui Ioan Asan al II-lea. În consecinţă, acesta se aliază cu bizantinii. În 1232, Ioan Asan II rupe relaţiile cu papalitatea, trece înapoi la ortodoxie, iar în 1235, la conciliul de la Lampsakos, restabileşte patriarhatul de la Ioachim I. În acelaşi an, Ţaratul româno-bulgar se aliază cu Imperiul bizantin de la Niceea, condus de Ioan III Duca Vataţes, împotriva Imperiului Latin, al cruciaţilor, de la Constantinopol.

Oscilaţiile lui Ioan Asan al II-lea între tabăra latină şi cea greacă atrag implicarea ungurilor, care, cu consimţământul papei, au atacat Ţaratul româno-bulgar în jurul anului 1230 şi în 1238. După campania din 1230, Ioan Asan al II-lea pierde teritoriile nord-dunărene, iar regele Ungariei înfiinţează banatul Severinului în Oltenia. După invazia mongolă din 1241, tătarii pun stăpânire pe Muntenia şi pe nordul Dobrogei. După moartea sa, în 1241, ţaratul a pierdut o mare parte din teritoriile dobândite de acesta, precum şi rolul primordial în politica balcanică. Fiul său minor a fost ucis de o conjuraţie a boierilor, iar apoi şi fratele său, Mihail Asan. Ultimul ţar din dinastia Asăneştilor, Căliman II, a domnit doar doi ani, între 1256-1258. În anul 1258 se stinge dinastia regilor valahi si statul devine in scurtă vreme exclusiv bulgar, valahii rămânând doar o minoritate, supusă intens deznaţionalizării.



(sursa: http://theo-phyl.blogspot.com/)

=<span style="color: #3e68ef; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 150%;"> Mihai Viteazul = <span style="color: #3e68ef; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 150%;">

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">Mihai Viteazul s-a născut în anul 1557. A fost fiul domnitorului Țării Românești, Pătrașcu cel Bun (1554-1557). Mihai Viteazul s-a stabilit în Oltenia prin anul 1580, apoi a avansat în funcții între anii 1588 si 1593. A fost Ban de Mehedinți, apoi mare stolnic, mare postelnic, mare aga si mare ban. A deținut un domeniu însemnat format din 129 de sate si 20 de posesiuni în altele. În luna octombrie 1593, Mihai Viteazul a ajuns pe tronul Țării Românești. <span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;"> Dorinţa lui Mihai Viteazul era de a declanşa lupta antiotomană, în condiţiile în care şi principele transilvănean Sigismund Bathory a încheiat un tratat cu Imperiul Habsburgic în vederea luptei împotriva sultanului, iar domnul Moldovei, Aron Tiranul, realizase acelaşi lucru în august 1594.

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;"> Mihai Viteazul însă, fiind considerat om al otomanilor, nu a fost privit la început cu încredere şi, pentru a putea fi primit în Liga Creştină a declanşat lupta antiotomană în toamna anului 1594. La Bucureşti, la 13 noiembrie 1594, Mihai Viteazul i-a ucis pe toţi creditorii levantini şi a masacrat garda otomană care avea menirea să îl supravegheze. Au urmat în lunile decembrie 1594 şi ianuarie 1595, victoriile asupra otomanilor la Dunăre, precum cele de la Piua Petrei, Hârşova, Silistra, Rusciuk. La acestea s-au adăugat victoriile obţinute de fraţii Buzeşti şi de Radu Calomfirescu la Putineiu şi şi, de paharnicul Manta la Şerpăteşti.

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;"> Dar acţiunile lui Mihai Viteazul se desfăşurau în condiţiile în care principele transilvănean urmarea să-şi impună suzeranitatea asupra Ţării Româneşti. Reuşise acest lucru în Moldova, în august 1594, unde domnitorul Aron Tiranul recunoscuse suzeranitatea principelui transilvănean. Astfel, după campaniile militare de la sfârşitul anului 1594 şi de la începutul anului 1595, Mihai Viteazul căuta aliaţi în lupta antiotomană. Şi-a trimis o delegaţie de boieri condusa de mitropolitul Eftimie, la Sigismund.

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;"> Tratatul încheiat la Alba-Iulia la 20 mai 1595, în numele domnitorului, era defavorabil lui Mihai Viteazul, deoarece boierii au acceptat ca Sigismund Bathory să fie suzeranul Ţării Româneşti, în schimbul ajutorului antiotoman şi al subordonării Bisericii Ortodoxe din Transilvania, faţă de Mitropolia Ţării Româneşti. Deşi devenea vasal al lui Sigismund, Mihai a acceptat acest tratat, deoarece avea nevoie de ajutor în lupta antiotomană, în condiţiile în care otomanii se pregăteau să intervină in Ţara Românească.

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;"> În august 1595, o oaste otomană condusă de Sinan-Pasa a trecut Dunărea şi a înaintat spre Bucureşti. Mihai Viteazul cu oastea sa, de aproximativ 20 000 de ostaşi (cam tot atâţia aveau si otomanii) a aşteptat-o pe cea comandată de Sinan-Pasa la Călugăreni. Domnitorul era ajutat de transilvăneanul Albert Kirly, care comanda 2 000 de ostaşi. La Călugăreni, Mihai a reuşit să obţină o victorie importantă asupra oştirii otomane, ştiind să profite de condiţiile prielnice de acolo. Având nevoie de întăriri, Mihai Viteazul s-a retras spre munţi, aşteptând ajutor de la Sigismund Bathory. În acest timp, oastea lui Sinan-Pasa a intrat în Bucureşti şi Târgovişte și a început organizarea Țării Romaneşti ca paşalâc.

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;"> Situaţia se complicase şi în Moldova, unde polonii l-au înlăturat de pe tron pe Ştefan Răzvan şi l-au înlocuit cu Ieremia Movilă. Dar în octombrie 1595, sosea ajutorul militar al lui Sigismund Bathory, de aproximativ 23 000 de ostaşi, şi o mică oaste comandată de fostul domnitor al Moldovei, Ştefan Răzvan. Acesta din urma a eliberat Târgoviştea şi Bucureştiul, iar Mihai a zdrobit oastea otomană la Giurgiu. În condiţiile dificile ale anului 1595, Mihai a aplicat aşezământul, adică aşa-numita legătură, prin care ţăranii dependenţi, refugiaţi din cauza luptelor, rămâneau pe moşia pe care se găseau în momentul respectiv.

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;"> În anii 1597 şi 1598, poziţia domnitorului muntean s-a întărit. Astfel, în 1597, între sultanul Mehmed al III-lea şi Mihai s-a încheiat pacea, iar in 1598, la mănăstirea Dealu, s-a încheiat tratatul antiotoman dintre împăratul Rudolf al II-lea de Habsburg si domnitorul Ţării Româneşti. În aceste condiţii Mihai a reînceput lupta antiotomană în anul 1598. Dar el şi-a dat seama că nu avea sorţi de izbândă, în condiţiile în care, în lupta antiotomană nu avea aliaţi de nădejde în Transilvania şi în Moldova. <span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">Însă, în Transilvania, Sigismund Bathory a fost o personalitate slabă şi a renunţat la tron în favoarea comisarilor imperiali (în 1598). Apoi, după ce a revenit pentru scurt timp în fruntea principatului, a mai renunţat o dată, în favoarea vărului său Andrei Bathory, duşman politic al lui Mihai Viteazul. În acest mod, în anul 1599, Transilvania nu se mai afla ancorată în lupta antiotomană.

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">În Moldova, situaţia era asemănătoare, Ieremia Movilă, omul polonilor, nu era interesat de lupta antiotomanî. Cei doi i-au cerut lui Mihai sa părăsească tronul Ţării Româneşti. În aceste condiţii, Mihai Viteazul a plănuit îndepărtarea acestora de la putere. Mai întâi a acţionat în Transilvania, unde l-a învins pe Andrei Bathory la Şelimbăr, la data de 18/28 octombrie 1599, dupa care, la 21 octombrie/1 noiembrie 1599, Mihai Viteazul a intrat triumfal în Alba-Iulia, capitala Transilvaniei. Întregul Ardeal se găsea sub autoritatea sa, dar Mihai Viteazul i-a păstrat forma specifică de organizare. Totuşi, în Sfatul său a introdus şi boieri români, iar preoţii ortodocşi au fost scutiţi de munci servile. La Alba-Iulia a aşezat episcopia ortodoxă, bisericile si mănăstirile româneşti din Transilvania fiind ajutate prin diferite măsuri (instalarea de ierarhi sau de călugări sosiţi din Ţara Românească, danii şi ctitorii).

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">În primăvara anului 1600, Mihai Viteazul a intrat cu armata sa în Moldova. Ieremia Movilă a fugit, iar ţara i s-a închinat lui Mihai. Pentru prima dată cele trei ţări române se găseau sub o singură autoritate. Dar Habsburgii nu se împăcau cu asemenea situaţie, dorind să menţină Transilvania în sfera lor de influenţă. De asemenea, în Moldova, polonii voiau să-l reinstaleze pe tron pe Ieremia Movilă. La data de 18 septembrie 1600, în bătălia de la Mirăslău, nobilimea maghiară a Transilvaniei, răsculată, ajutată şi de generalul imperial George Basta a reuşit să obţină victoria asupra oştilor lui Mihai. Tot în septembrie 1600, polonii au izbutit să-l reinstaleze pe tronul Moldovei pe Ieremia Movilă şi înaintau spre Ţara Româneasca, dorind să-l aducă la putere pe Simion Movilă, fratele domnului moldovean. Oştile muntene au fost înfrânte, în octombrie 1600, la Năieni, Ceptura şi Bucov. Polonii l-au instalat pe tronul Ţării Româneşti pe Simion Movilă. În încercarea de a-şi recăpăta tronul, Mihai a fost înfrânt la Curtea de Argeş, la 25 noiembrie 1600. S-a deplasat la Praga, urmărind să obţină ajutor de la împăratul Rudolf al II-lea. Primit în audienţă de acesta, în martie 1601, lui Mihai i s-a promis sprijinul cerut, împăratul fiind nemulţumit de faptul că nobilimea maghiară s-a răzvrătit şi l-a recunoscut ca principe al Transilvaniei pe Sigismund Bathory.

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">Mihai a primit de la împărat 100 000 de taleri pentru a-şi reface oastea. De asemenea, împăratul Rudolf al II-lea a contribuit la împăcarea lui Mihai cu George Basta. Cei doi au colaborat în bătălia de la Gurăslău, la data de 3/13 august 1601, când l-au învins pe Sigismund Bathory. În Ţara Românească, fraţii Buzeşti l-au alungat pe Simion Movilă, astfel că tronul acesteia îl aştepta pe Mihai. Dar Basta şi imperialii nu puteau accepta reintrarea Transilvaniei sub autoritatea lui Mihai Viteazul. De aceea, la 9/19 august 1601, George Basta a pus la cale asasinarea lui Mihai petrecută pe Câmpia Turzii, în Transilvania. Corpul i-a rămas pe Câmpia Turzii, în timp ce capul domnitorului a fost înmormântat la manastirea Dealu de lângă Târgovişte.



<span style="color: #f42020; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">(sursa: http://www.studentie.ro/campus/Mihai_Viteazul__anii_de_domnie_1593_1601_/c-133-a-12167)

<span style="color: #3e53ef; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 150%;">Despre Mihai Viteazul:
<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">"Strălucirea naşterii lui Mihai, sfatul lui cel drept şi priceput, cuvântul lui blând şi îmbielşugat, iar mai cu seamă faptele cunoscute ale lui îi câştigă inima poporului şi trâmbiţă numelui lui în toate părţile ţării. El administra de câtăva vreme banatul Craiova şi aduse cu încetul această bănie în starea ei cea veche de neatârnare administrativă şi judecătorească şi ostăşească, fără altă legătură cu domnia ţării decât plata de un tribut. Astfel, în minutul când armata ţării era dezorganizată de domnul ce se temea de dânsa, el îşi organiză un trup de oştire, prin care ţinea în frână împilările turcilor şi ocrotea pe supuşii săi. <span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">Soarta cea blândă supt care se afla locuitorii banatului era pizmuită de locuitorii de dincoace de Olt şi slujea a glorifica numele lui Mihai înaintea poporului. El ajunse a fi nădejdea tuturor, răzbunătorul atât de mult dorit şi aşteptat."

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">(sursa: Nicolae Bălcescu - "Românii subt Mihai Voievod Viteazul")

<span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">„ Pe sași îi credea Mihai prieteni, pe imperiali nădăjduia să-i încredințeze că nimeni nu-i poate servi mai bine decât dânsul, iar pe magnații unguri socotea să-i poată câștiga. La un sprijin din partea sătenilor noștri, cari erau iobagi, nu se gândea, și totuși numai pe acest sprijin ar fi izbutit să întemeieze o adevărată și trainică stăpânire românească asupra Ardealului. Dar timpul nu-i îngăduia aceasta. Ceea ce simțeau prin instinct iobagii români, cari-i primiseră cu bucurie, nu putea să înțeleagă în deplină conștiință el însuși.” <span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">„ Dacă Mihai își închipuia că poate să rămână în Ardeal, să stăpânească acolo, - și avu în adevăr acest gând, ba chiar voia să lase ca urmaș pe fiul său, Petrașcu, căruia i s-a zis, ca domn muntean, Nicolae Vodă – se înșela foarte mult. De fapt nu se putea afla cine să-l poată sprijini, și nu el era în stare să se ție singur, cu mijloacele militare pe care le avea la îndemână și care, pe lângă toate, erau alcătuite în cea mai mare parte din străini cu plată sau din boieri cari nu puteau sta totdeauna în țara cucerită.” <span style="color: #ef473e; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 120%;">(sursa: Nicolae Iorga-“Istoria românilor pentru poporul românesc”, Capitolul XXXIII - “Cucerirea Ardealului și Moldovei de Mihai Viteazul” și pieirea lui, 1993, colecția Biblioteca pentru toți, paginile 211, 212)